Siden tidernes morgen har fortællere tryllebundet tilhørere med deres ord.
Men der findes en endnu sjældnere gave.
Der findes folk, som ved at læse højt kan gøre figurer levende.
Kalde dem ud af bøgerne og ind i vores verden.
- Sov nu, lille skat. - Lad mig læse for hende.
- Det er hun da for lille til. - Nej.
Hvorfor læser du ikke for mig?
"Der var engang en sød, lille pige, der var elsket af alle."
"Men især af hendes bedstemor, som ville give hende alt."
"Engang gav hun hende en lille hætte af rødt fløjl."
Hvad var det?
Hvilket?
Ikke noget.
"...rødt fløjl, som passede hende så godt, -
- at hun slet ikke ville gå med andet."
"Derfor blev hun kaldt for den lille rødhætte."
De fleste af disse såkaldte sølvtunger skjuler deres evner.
Men nogle af dem ved ikke, at de besidder denne gave, -
- før det er for sent.
BLÆKHJERTE
12 ÅR SENERE
- Næste afkørsel. - Jeg tror, vi er kørt for langt.
Hvem kører? Far. Hvem læser kort? Jeg.
- Har jeg ført os på vildspor før? - Nej.
- Hov, en Big Foot. - Vi skal dreje!
Alpeantikvariatet skulle ligge for enden af gaden.
- På højre side af torvet. - Fint.
Hvorfor besøger vi kun ældgamle boghandler?
Hvorfor ikke dem, der sælger varm kakao og nye bøger?
- En bogbinder elsker gamle bøger. - Forsatsblade, læderrygge...
Det er lige et sted for mig.
- Måske finder du den her. - Hvilket?
- Den bog, du altid leder efter. - Jeg leder ikke efter noget bestemt.
Du forlader ikke en boghandel uden at kigge alle hylder igennem.
- Ikke det? - Du er altid skuffet bagefter.
- Nogle gange har du røde øjne. - Ja, fordi gamle bøger er støvede.
- Hov, se. "Harriet opdager". - Skal vi gå indenfor?
"Den hemmelige have". - Du kan jo også blive her.
Goddag. Jeg hedder Mortimer Folchart.
Den berømte boglæge!
De kommer lige i rette tid. Se blot på denne stakkels patient.
- Kan han mon reddes? - Ja, prognosen er god.
- Det er en flot samling, De har. - De er velkommen til at kigge.
Sikke intelligente øjne.
Skal vi kalde den Black Beauty?
- Ak, kære barn. - Gør det en gang til.
Capricorns mænd ledte forgæves efter Støvfinger.
- Den sydvestlige ende af Skatteøen. - Han havde ikke forladt landsbyen.
Han havde end ikke forsøgt.
Støvfinger var i Bastas hus.
Hvad er dog det? Er det en slags dyr?
BLÆKHJERTE
Støvfinger.
Den vil ikke kildes. Du burde være mere forsigtig.
Den hedder Gwin og ser sød ud.
Men døm ikke en bog på omslaget.
Det er sandt. Og man skal ikke tale med fremmede.
Jeg er ikke en fremmed, Meggie.
Vi har mødtes engang, da du var meget lille.
Så jeg er ikke en fremmed.
Davs, Sølvtunge.
- Jeg snakkede lige med din datter. - Vent på mig i bilen, Meggie.
- Bare rolig. Det er en gammel ven. - Far...
Nu!
Lad os spadsere en lille tur.
Jeg har været lige i hælene på dig i årevis.
Jeg har ventet på, at du skulle finde det, du søgte.
Hvad er det, du vil?
Du skal gøre det godt igen, som du gjorde for ni år siden.
Capricorn ved, hvor du bor. Han og hans mænd venter på jer.
- Du skal læse for ham. - Jeg læser ikke højt mere.
Tror du, at du har et valg, hvis han finder dig?
Jeg kunne skjule dig, men det gør jeg ikke.
Kun hvis du lover at sende mig hjem. Jeg har været her alt for længe.
- Send mig hjem, Sølvtunge. Læs højt. - Beklager. Jeg kan ikke hjælpe dig.
Det er alt for farligt.
Så finder jeg en anden. Giv mig bogen.
- Hvilken bog? Jeg har den ikke. - Har du ikke bogen?
- Nej. Jeg har ledt overalt. - Hvad har du så i tasken?
Har du endelig fundet et eksemplar? Sjovt, ikke?
Tænk, at jeg dukker op, netop som det sker.
Der er stunder, hvor stjernerne står rigtigt.
Men det her er ikke sådan en stund!
Far!
- Hvad sker der? - Du skulle blive i bilen. Løb!
Hop ind!
Start nu!
Stop! Jeg vil jo hjælpe dig!
- Hvad laver du? - Jeg vil se bogen.
- Du skal ikke røre den. - Jeg forstår ikke det her.
Hvorfor vil den arrede fyr have den?
- Hvorfor kaldte han dig Sølvtunge? - Jeg skal bare beskytte dig.
- Og din mor. - Hvad har det her med mor at gøre?
Hold nu op, Meggie.
Jeg er bange, Mo.
Jeg skal nok passe på dig. Det har jeg jo altid gjort.
- Hvor skal vi hen? - Vi skal til Italien.
Du har en grandtante dernede. Det er vigtigt, at vi når derned.
Men spørg nu ikke om mere, Meggie.
LAD VÆRE AT SPILDE MIN TID GÅ DIN VEJ!
- Er min grandtante sød? - Du vil synes om hende.
Hold op med det fordømte ringeri!
Efter et stykke tid. Man skal vænne sig til hende.
- Hvad nu? - Davs, Elinor.
Du milde Thomas Hardy!
Det var rart at du vendte tilbage, Mortimer.
- Mine bøger er i en elendig stand. - Det skal jeg nok ordne.
Lad være at lege med maden. Hun er tynd som en sæbeboble.
Men hun minder om sin mor.
- Ikke mindst når hun åbner munden. - Vi har ikke hørt fra Resa.
Skidt, jeg voksede op uden en mor. Det har jeg ikke taget skade af.
Mor føjtede af sted på safari og vendte aldrig tilbage.
Familiens kvinder farer af sted på eventyr.
Jeg fortrækker at blive her. Men din mor...
- Hun ville have det hele. - Mor ville have mig.
Og så forsvandt hun. Kalder du det et eventyr?
Nej, jeg kalder det svigt.
- Det var flot, Elinor. - Det er jo sandt.
Mor svigtede os ikke. - Nej.
Hvad skete der så?
- Jeg er ikke barn, men voksen. - Næsten.
Jeg er gammel nok til at høre sandheden.
Jeg ved, hvorfor vi rejser rundt, og hvorfor jeg ikke går i skole.
Du har ledt efter mor i al den tid.
Og så den der bog. Men hvordan hænger de to...
Du må fortælle mig noget.
- Jeg skriver tit om hende. - Gør du det?
- Jeg finder på historier om hende. - Det skal du holde op med.
Jeg er nødt til at gøre det. Ordene kalder hende tilbage til mig.
Ja...
Det skrevne ord.
Det er meget stærkt. Vær forsigtig.
Tror du, at vi får hende at se igen?
Det håber jeg, Meggie.
Det håber jeg.
Kom væk fra den montre! Træd tre skridt tilbage!
Hvad skal du her? Det er ikke et sted for børn.
- Jeg ledte bare efter noget at læse. - Er det et næseaftryk?
- Ved du, hvor værdifuld den bog er? - Ja, det ved jeg...
- Nå, gør du det? - Den er persisk, ikke?
Jeg kan se det på illumineringen. Lyserødt, blåt og og guldmønstre.
Nok fra sidst i det 12. århundrede.
- Sikke en lille vigtigprås. - Den er smuk.
- Ja. Jeg elsker alt persisk. - Har du været i Persien?
Ja. Og Skt. Petersborg, Paris, Midgård, fjerne kloder og Shangri-La.
Og det uden at forlade værelset her.
Bøger rummer mord, kaos og lidenskaber.
De elsker enhver, der åbner dem.
Hvis jeg lover ikke at røre noget, -
- må jeg så godt sidde herinde og læse lidt?
Hun plejede at læse her ved vinduet.
Hun?
Din mor.
Din far læste for hende her.
Det her var hendes.
Flytter du så meget som et bogmærke, så kommer du aldrig herind igen.
Så åbnede Dorian Grey døren på klem.
Og da han gjorde det...
BLÆKHJERTE
- Farvel. - Fanget derinde...
Hævntørst...
Jeg advarede dig jo.
Du fik mulighed for at hjælpe mig, men du ville ikke.
Du skulle bare læse mig tilbage. Du kunne jo beholde bogen.
Men du stak af, så jeg opsøgte Capricorn.
- Hva' - Han hjælper mig.
Hvad har du gjort?
Meggie!
Der er mænd udenfor, som vil bryde ind.
Meggie!
Pas på, Mo!
Mine bøger, Mortimer!
- Davs, Sølvtunge. - Basta?
- Har du savnet mig? - Stop!
Retarderede analfabeter! Det er mesterværker, I ødelægger.
Mesterværker, I uvidende halvhjerner!
Hold op, eller jeg slår jer ihjel! Det kræver kun nogle få ord.
Vi behøver ikke frygte dine ord, hvis vi skærer din tunge ud.
Du husker vel mit visitkort?
En, to, tre! Og hvis det ikke hjælper...
...så er der jo din datter.
- Slip mig! - Ingen må komme noget til.
- Ilden! - Var vi ikke enige om det?
Jo, jo, vi var enige. Enige.
Vig bort, onde ånd!
Far!
- I tager ikke dem med. - Det er Capricorns ordrer.
Vi får jo brug for lidt at handle med...
...for at få far til at læse.
Meggie!
Træk ikke min datter ind i det her. Hun er jo kun et barn. Lad nu være.
- Mit håb om at finde min kone. - Og mit håb om at vende hjem.
- Fortæl mig dog, hvad der sker. - Har din far læst godnathistorier?
- Du skulle måske spørge ham hvorfor. - Giv mig den!
Den snupper jeg.
Nej! Mine bøger! Nej!
Kom så! Fart på!
Kom så!
Meggie...
Hvor er vi?
De er her.
- De kommer nu. - Forstået.
- Pragtfuldt. - Efter Dem.
- Kom så ud! - Hvor ubehøvlet!
Af sted!
Den tikker.
Flyvende aber.
- Hvad er det dog for et sted? - Velkommen til vort ydmyge hjem.
Jeg vil ikke bo her hos de ækle udyr.
Hvad skal vi her, Mortimer?
Hvor kommer de uhyrer fra?
Bøger.
- De er kommet ud af bøgerne. - Hvabehar?
Nu må du udtrykke dig klart, ellers gør jeg dig arveløs, Mortimer.
Kom de ud af bøgerne? Hvad mener du?
Kom her.
Meggie...
Det her er den historie, som du har ventet på.
Du var på bogmesse, Elinor.
Vi passede huset. Jeg, Meggie og din mor.
Vi sad i biblioteket den aften.
Jeg læste op af en helt ny bog.
- "Blækhjerte". - "Blækhjerte"?
Det var en god historie. Fuld af spænding og magi.
Og en uhyggelig figur, Skyggen.
Jeg læste flere kapitler højt, uden at der skete noget.
Men pludselig dukkede de op fra bogens middelalderverden.
Først kom Capricorn.
En brutal bandit, der arbejdede for en ond hertug.
Så kom Basta, hans knivstikkende hjælper.
Og så Støvfinger...
...en omrejsende ildjonglør med magiske kræfter.
- Min stemme kaldte dem ud. - Kaldte din stemme dem ud af bogen?
Og hendes mor blev suget ind. Sådan går det.
Støvfinger reddede os fra Capricorn.
Og først da opdagede jeg...
...at Resa, din mor...
Hun var væk.
De kom ud af bogen, og hun forsvandt ind i den.
Resa!
Det var sidste gang, jeg læste højt for dig.
Den aften, hvor vi mistede din mor.
Så hun forsvandt ind i bogen.
Og i alle de år har du bare ladet mig tro det værste om Resa!
- Hvorfor sagde du ikke noget? - Ville du have troet mig?
Så du vil læse mor ud af bogen igen?
Det er derfor, at du har ledt efter "Blækhjerte".
Hvis hun er i live, mener du.
Hvordan kan du vide, at hun er fanget i bogen?
Hvis hun er der, hvordan har hun så overlevet ni år blandt de uhyrer?
Hvordan kan du vide, hvor hun er, eller om hun lever?
- Det ligner illustrationen i bogen. - Uhyggeligt.
Manden har ingen smag. Hold op med at skubbe!
Forestil dig, at du er i en bog. I bøgerne kan børn altid flygte.
Nej, ikke den lille pige med svovlstikkerne. Hun frøs ihjel.
Videre!
Kom indenfor.
- Vi har reserveret de gode pladser. - Capricorn!
- Hold så op med det der. - Værsgo.
- Du er blevet gammel. - Du har fået borg. Og ny frisure.
En pragtfuld borg i en øde egn langt fra nysgerrige blikke.
Jeg har tilpasset mig godt, synes du ikke?
Det må så være din datter. Hun har et langt liv foran sig.
Du derimod er en gammel sæk, der larmer uden at åbne munden.
Din billigbogsfigur. Du er lige så dum, som du er ond.
Jeg kender ikke din knaldroman, men her hærger man ikke biblioteker.
Mit livsværk er ødelagt af en bande uskolede bøller!
Jeg har ingen tålmodighed med rapkæftede gamle kællinger.
Du kender min oplæser.
Darius, lad os vise vore gæster, hvad jeg må døje med.
Me-me-men du sagde, at je-jeg ikke skulle læ-læse, når ha-ha-han kom.
Ja, men jeg lø-lø-løj.
Læs bogen.
"Rapunzel havde smukt, la-langt hår."
"Det glitrede som det pure gu-guld."
"Og da hu-hun hørte..."
Hjælp!
Kan du se?
Se skriften i hendes ansigt. Hun er kun halvt udlæst.
Før hende ned i fangekælderen. Se at få hende klippet.
Jeg nægter at læse højt.
- Ikke så længe de er her. - Før pigen herop.
Fjern...
Du gør nøjagtig, som jeg siger, -
- ellers slår jeg kællingen ihjel og spærrer din datter inde for evigt.
Godt. Lad os så komme i gang.
Det er en herlig bog. Fuld af rigdomme.
- Skal jeg læse skatte ud? - Ja, de lokale er blevet ruineret.
Jeg advarer dig. Jeg kan ikke styre, hvad der kommer ud.
- Jeg aner ikke, hvad der sker. - Det bliver da sjovt så.
Lad os vove forsøget.
"Kasim stirrede på skattene, som lå i grotten."
"Bjerge af guld og sølv lå dynget op fra gulv til loft."
"Stakke af silke og sække fulde af ædelstene."
"Kasim samlede alle de skatte, han kunne bære...
...men grottens indgang var lukket."
"Og ved Allahs vilje havde han glemt kodeordet."
"Han råbte: 'Byg, luk dig op! ' Men porten gav sig ikke."
"Kasim prøvede med alle slags korn. 'Boghvede, luk dig op!"'
"'Hirse, luk dig op! ' Men porten åbnede sig ikke."
"Så lød lyden af hovslag."
Sand.
"Kasim løb, men faldt og væltede mønterne."
"Så lød råbet: 'Sesam, luk dig op! ' Grotten åbnedes..."
...og man så den mest ubehagelige samling...
...røvere."
Hva'
Der ser du.
Sådan skal det gøres!
Se! Hvad sagde jeg?
Smid knægten ud til den tikkende krokodille i stalden!
Hvis han kom ud, hvem er så røget ind?
Hjælp... Hjælp.
Nu er det min tur.
Nu er det min tur!
- Det har du lovet. - Din tur?
Nåeh, du mener den her.
Det er en utroligt sjælden bog. Vi har søgt efter den i årevis.
- Jeg kan ikke sende jer tilbage. - Sende os tilbage?
Hvorfor skulle vi dog vende tilbage, når jeres verden er så føjelig?
Med jeres telefoner og skydevåben.
- Og hvad hedder det der klistrede? - Gaffertape.
Ja, gaffertape. Det er jeg helt vild med.
Og hvad var jeg i "Blækhjerte"?
Slangehoveds kumpan, der boede i skoven med alle de beskidte dyr.
Men se mig bare nu.
Jeg har min egen borg. Ingen af os skal tilbage igen.
Jeg gør det, jeg altid gør, når nogen finder den elendige bog.
- Du lovede at sende mig hjem. - Ja, men jeg løj altså.
Jeg er jo en gennemført løgner. Jeg lyver, lyver og lyver.
Det burde du da have regnet ud.
Nej!
Få den ud!
Behøver du gøre det hver eneste gang? Det er altså ret ynkeligt.
Få nu de brandsår renset. Ellers må vi aflyse Jongløraften.
Og jeg elsker jo Jongløraften. Spær dem inde!
Hør, Darius. Glem nu ikke at fodre kro-kro-krokodillen.
Du gode Teseus!
Ha-ha-han me-me-mener det ikke. Ha-ha-han er bare su-su-sulten.
Han er en minotaurus, men knap gå, takket være Da-Da-Darius' oplæsning.
Vi har bogen tatoveret i fjæset. Se bare mit øje.
- Og så se, hvordan min næse ser ud. - Ja, den er klam.
Det glæder os, at du er kommet.
Nu har vi en, der kan læse rigtigt.
Jeg er kommet til skade. Igen.
Jeg fatter det ikke.
Mine hænder brændte aldrig i"Blækhjerte". Men her...
Ild har ingen humor.
Prøver du at flygte igen? Giv dog op, Resa.
Vi kommer ingen vegne.
Et kort øjeblik...
...havde jeg "Blækhjerte" i hånden.
Men nu er den brændt til aske.
Jeg kommer aldrig hjem.
Men du... Du har stadig håb.
Darius læste dig ud af "Blækhjerte", men efterlod din stemme i bogen.
Men hvis du kunne tale, ville du så fortælle mig din historie?
Ville du?
Nej, du ville ej.
Det er den måde, jeg er skrevet på. Du ser mig som svag og svigefuld.
Jeg er ikke kun sådan.
Ikke hele vejen igennem.
- Det er bare en drøm. En drøm. - Går det?
- Hvad hedder du? - Farid.
- Er du en af de 40 røvere? - Stille!
Det betyder uheld at tale sammen i en drøm, dumme tøs.
Taler man i en drøm, finder man aldrig hjem.
Dum? Du tror, du er i en drøm. Jeg ville bare være venlig.
- Du kan da bare mumle videre. - Det er bare en drøm.
Kom hjem. Vil du ikke nok komme hjem?
Godmorgen.
Tak. Hvordan kan jeg takke dig?
Om jeg så fandt din nøgle, hvor ville du så tage hen?
Er det din familie?
Er det din mand?
Og din datter?
Du endte i bogen, da jeg kom ud. Du blev suget ind i bogen.
Og så læste Darius dig ud igen.
Gwin.
HAR DU SET MIN FAMILIE?
Jeg får dig fri af lænkerne, og så skal du hjem.
Vi mødes i stalden.
Jeg har aldrig kunnet styre det før.
Jeg ved, jeg kan få Resa ud af bogen og sende Capricorn tilbage.
- Vi må bare finde et nyt eksemplar. - Det tog ni år at finde det sidste.
Forfatteren har nok et eksemplar.
Hvis han altså lever endnu. Nogen må vide, hvor han bor.
Så nu skal vi altså til at flygte.
- Eller blive ædt af krokodillen. - Nogen må standse ham.
- Jeg er her for at redde jer. - Efter at have bragt os i fare.
Du er ivrig efter at finde din kone, og jeg er ivrig efter at vende hjem.
Lad os sammen finde et eksemplar af "Blækhjerte".
Og hvordan skal vi så flygte?
Side 14.
Den voldsomme storm.
Ind i borgen!
"Fra nord hørtes stormens hylen."
"Onkel Henry og Dorothy kunne se græsset bølge."
"Der er en hvirvelvind på vej!"
Go-go-gode hunde.
- "Pludselig rejste onkel Henry sig." - Væk fra torvet!
"Han løber over mod stalden til kvæget og hestene."
"Tante Em så straks, at der var fare på færde."
"'L øb ned i kælderen, Dorothy' råbte hun."
"Så skete der noget sært."
"Huset drejede et par gange rundt og steg så til vejrs."
"Det var som at svæve i en ballon."
Så burde den være der!
Lad os komme væk!
Hvad sker der?
Hjælp mig.
Kom her.
Op!
Du havde ret.
- Mo! - Gwin!
Meggie!
Vent! Stop!
Rør jer ikke!
Pas på!
Støvfinger!
Hvor skal vi hen?
Vent!
Fangerne! De flygter!
Løb!
- Hop ind. - Løb!
Hop ind.
- Tag nøglen. - Hvilken en?
Vent. Vent.
Kom så, Gwin.
Kør!
Hold fast!
Pas på!
- Tror du stadig, at du drømmer? - Ja, hvad ellers?
Vi flyver jo.
Eller er det natten, der flyver forbi os?
- Han bor i Alassio? - Hvilken vej er det?
- Sydpå. - Kan du ikke være lidt mere præcis?
- Det er bedre end en kamel, ikke? - Farid.
Bølle!
Her er noget tøj, Farid. Vi er det rette sted.
Manden i fiskehandlen sagde, at han bor ved torvet.
- Fint. - Jeg tager ikke med.
- Jo, ellers tror han mig ikke. - Du er da god til at overtale folk.
- Du talte mig jo ud af en bog. - Og nu er vi tæt på bogen.
Du er bange.
- Du har aldrig læst "Blækhjerte". - Hvad skal jeg læse den for?
Jeg har gennemlevet den. Men slutningen interesserer mig ikke.
- Hvorfor ikke? - Kender du din histories slutning?
Nej, og det vil du vel heller ikke. Det er som at smugkigge i en krimi.
- Så er det jo ikke sjovt mere. - Jeg kender min histories slutning.
- Jeg tager hjem. - Hvorfor?
Det her er lidt for realistisk.
Jeg foretrækker historier, der bliver på papiret.
Jeg vil hjem til mine hærgede bøger. Jeg vil reparere og sortere dem.
- Det skal jeg nok gøre. - Her er penge. Jeg har købt billet.
Farvel. Og held og lykke.
- Elinor... - Lad hende være.
- Bliv nu ikke forkølet. - Farvel da.
Det må være her.
Der.
- Signor Fenoglio? - Ja.
- Jeg hedder Mortimer Folchart. - Meggie. Jeg vil være forfatter.
Giv mig noget at skrive med, men hurtigt. Jeg er ved at bage.
Stå ikke der som udstoppede dyr, hvis I vil have den autograf.
- Vi vil ikke have en autograf. - Ikke det?
Hvorfor i Chaucers navn ringer I så på?
Støvfinger venter på piazzaen. Vi er lige flygtet fra Capricorns by.
Hvabehar?
Kom hjem.
Vil du ikke nok komme hjem?
Det er søreme alle tiders historie. Og Sølvtungerne er en god idé.
Men mine figurer er så livagtige, at de nærmest springer ud af bogen.
Men det er jo umuligt.
Det er sådan, at jeg forestillede mig ham.
Sådan må det føles at føde.
- Vent, han vil ikke møde... - Jeg er jo faktisk hans far.
- Hvad var det der til sidst? - Det kaldes drageånde.
Kan du lære mig det?
Det må være spændende at møde dine figurer.
Men vi er kommet for at få ham tilbage i bogen.
Din far gav mig en idé til en figur.
En mestertyv, der stjæler ting, som en skade, der tager skinnende ting.
- Jeg vil ikke stjæle dine figurer. - Du vil holde min figur fra mig.
Jeg vil have min kone tilbage.
Støvfinger. Hvor er det herligt at møde dig.
Arrene er lige, som jeg tænkte dem.
- Han er bange. - Da ikke for mig.
- Han er bange for bogens slutning. - Bare fordi han dør?
Åh nej.
- Åh, undskyld. - Dør han i slutningen?
Historien skulle være spændende. De kan ikke alle ende lykkeligt.
Sådan er livet jo ikke altid.
Hvordan går det til?
Du bliver dræbt af en af Capricorns mænd, da du vil redde Gwin.
Det er en gribende dødsscene. Jeg græd, mens jeg skrev den.
Jeg er ligeglad, hvad du skrev.
Du styrer ikke min skæbne. Ellers havde jeg ikke været her.
Jeg er ikke bare en figur i din bog. Og du...
Du er ikke min gud.
Hør efter, gamle mand.
Har du et eksemplar af bogen? For jeg vil gerne hjem nu.
Den har været udgået i årtier. Den blev trykt i et lille oplag.
Lageret brændte ned.
- Og trykkeren gik fallit. - Det vil jo tage en evighed.
Hold nu op med det pjat.
- Hold op. - Du er så sur som gedeurin.
Tak. Og jeg vil ikke vide, hvor du ved det fra.
Se dig omkring. Denne have er et paradis.
Ingen slavepiskere. Ingen sandstorme.
- Ingen lopper. - Ingen fred og ro.
Nej, det er heller ikke den.
Jeg havde et par kopier, som jeg lånte ud til en bogmesse i Genoa.
De blev stjålet. Det var nok Capricorns værk.
Jeg troede, at det var et uheld.
Her har vi det.
Det oprindelige manuskript. Det er jo skrevet på maskine.
Tyveknægte!
Jeg husker stadig figurerne.
Vandnymferne i den uvejsomme skov.
Og i Umbras fæstning...
...den sorte prins.
Det spraglede folk.
Og selvfølgelig dig, Støvfinger.
Og skurkene.
Slangehoved, Capricorn og brandstifterne.
Men værst af alle: Skyggen.
Det er nu en vidunderlig bog. Jeg ville gerne selv ind i den.
- Stil dig op i køen, gamle mand. - Jeg har siderne 209-447.
- Jeg har resten. - Vi får brug for dem.
- Nu kan du læse mig tilbage, ikke? - Når jeg har læst min kone ud.
- Ellers ikke. - Så har vi et problem.
- Hvabehar? - Du kan ikke læse hende ud.
- Hvorfor ikke? - Hun er ikke i bogen.
- Hvad er det, du skjuler? - Hun er sådan set ikke i bogen mere.
- Hun er i Capricorns landsby. - Er hun i live?
- Hvorfor sagde du det ikke? - Jeg skulle jo bruge bogen!
- Hvorfor sagde du ikke, mor var der? - Hør nu...
Så havde din far ikke hjulpet mig.
- Og jeg skulle bruge bogen. - Sølle, svage figur.
- Han skrev mig sådan. - Sludder!
- Sig, hvor hun er. - Kun hvis du læser mig tilbage.
- Hvor er min kone? - Jeg savner også min familie.
Godt.
- Lov mig det. - Jeg lover det.
- Tag mig med ud at redde mor. - Nej.
- Jeg kan hjælpe dig. - Bliv her. Det er den største hjælp.
Du ved ikke, hvad jeg kan.
- Og det gør jeg heller ikke. - Hør nu, Meggie...
Du er nødt til at blive her.
- Tak. Tag dig godt af Meggie. - Ja.
- Og Farid. - Hva'
- Tag dig også af Farid. - Jeg vil også med. Det er min bil.
Lille skat...
- Kom tilbage med hende. - Det skal jeg nok.
Degraderet til babysitter. Pragtfuldt!
- Skynd jer. - Hvor lang tid tager turen?
- Ikke længe. - Jeg vil sidde hos dig, mor.
Jeg sidder i midten.
Det skete bare, sagde Dorothy. Jeg kunne ikke gøre for det."
"Du kan ikke forvente..."
"Hvis jeg skal trylle dig hjem, så må du gøre noget til gengæld."
"Hjælp mig, så hjælper jeg dig."
"Hvad skal jeg gøre, spurgte pigen. Slå den onde heks ihjel!"
"Fra nord hørtes stormens hylen."
"Onkel Henry og Dorothy kunne se græsset bølge."
"Toto fik Dorothy til at le."
"Han var en sort hund med sorte øjne, der glimtede på hver side af snuden."
Toto?
Du skal ikke være bange, Toto. Du er ikke i Kansas længere.
Toto!
Kom nu frem med dig. Jeg får ballade.
- Det er mig. Luk op. - Øjeblik.
Ti helt stille. Det er alvor!
Jeg havde desværre intet valg.
Men se bare, det er Basta! Jeg husker ikke alle skurkes navne.
Davs, prinsesse. Hvor er din far?
- Jeg har sagt, de er taget tilbage. - Hva'
Han truede mig med en kniv. Han tror ikke på, jeg er forfatteren.
Sig mig, hvor Sølvtunge er, inden jeg slår jer begge ihjel.
- Nej, Toto! - Toto?
Du godeste! Hun har arvet sin fars gave.
Endnu en Sølvtunge. Nu bliver gamle Capricorn glad.
Tag dem begge med.
- Hvis Darius læste hende ud... - Nej, nej, hun har det fint.
- Stort set. - Stort set?
- Hun har ingen stemme. - Hvabehar?
Han læste hende ud sidste forår. Men hun har ingen stemme.
Bortset fra det har hun det fint.
- Kør ind til siden. - Hvorfor?
- Bare kør ind til siden. - Så du taler dens luskede sprog.
- Du skulle blive hos den gamle. - Men han er ond.
Ikke så ond som Capricorn.
Han skræmmer mig ikke. Jeg er opdraget af mordere og tyve.
Han burde skræmme dig.
- Jeg burde lade dig gå tilbage. - Jeg følger bare efter jer.
- Sæt dig ind. - Du skal lære mig drageånde...
Ind i bilen!
Mr. Fenoglio?
De patruljerer bare området. Lad os rykke ind nu.
Resa har det tredje kammer i tjenestefolkenes fløj.
Jeg smutter ind ad bagvejen. I dækker mig.
Vi smutter ind her.
Det er farligt, så følg med. Du må være hurtig.
Efter dig.
Skal vi hvile lidt?
Nej, lad os komme videre.
Børn!
Jeg klarer den.
- Hvad var det? - Der!
- Skyd ham! - Tak.
- Åh nej. - Kom nu.
Skynd jer.
Lad ham ikke slippe væk!
Se lige her. Jeg tror, at jeg kan nu.
Mærk min hånd.
Det har varet længe nu. Jeg ser lige, om der er sket noget.
Han er ikke langt væk.
- Flot klaret. - Det var så lidt.
Næh, hvem har vi der. Hyggeligt.
Du kommer lige til din henrettelse.
Rolig.
Capricorns borg er som et femstjernet hotel.
Men du ryger ned i fangekælderen. Nogle gæster får værelse med udsigt.
Resa... Undskyld.
Din mand er her.
Han er kommet for at redde dig.
Den vej! Den vej!
Videre!
- Hvad er der sket? - De slår Støvfinger ihjel.
- Det er min skyld. - Nej. Hvad skete der?
Ved alle alfabetets bogstaver. Det ser jo ud som i min bog.
Det er som at se ind i min fantasi.
Gad vide, hvad du skal læse?
Jeg håber, at det er noget godt. Jeg er spændt. Er du ikke?
"Hvilken tømmerflåde, Jim?"
"Er vores gamle tømmerflåde ikke slået til pindebrænde?"
Jeg er overbevist.
Men hvad gør den stakkels knægt nu uden sin tømmerflåde?
- Ikke mere pjat. Hvor er min far? - Jeg aner det ikke.
Og jeg er også ligeglad, for du læser lige så godt som han.
Hvad glor du på?
Du er præcis, som jeg skrev dig. En fej bølle.
Hvor vover du!
Du skal få betalt for din historie!
Ku-kun ko-kongen kan trække det op. Ka-ka-kan du ikke hu-hu-huske det?
Du skal ikke le ad mig.
Væk! Den skal henrettes med de andre.
Skal hunden henrettes?
Og hvad angår dig...
Lad os se din glæde ved dine figurer, når Skyggen flår huden af dig.
Du kan ikke hente ham ud. Du har jo brændt den sidste bog.
Forkert.
Jeg gemte et eksemplar til mig selv. Er jeg ikke fuld af overraskelser?
Jeg kunne jo ikke brænde dem alle.
Min gamle ven er jo fanget derinde. Du vil elske ham.
Og med "elske" mener jeg "bæve af frygt".
Jeg elsker denne verden. Jeg vil skrive mit navn på den.
Og det skal du og Skyggen hjælpe mig med.
- Jeg læser ikke noget for dig. - Ikke det?
Lad mig vise dig, hvordan det går de ulydige.
Hun har været meget uartig.
Utroligt trættende. Altid pønser hun på flugt.
Så nu gør jeg en ende på det.
Mor?
Det er jo dig. Mo skal nok komme, og så flygter vi sammen.
Nå da.
Sikke en gribende medfølelse.
"Mor."
Se på mig.
Ja, jeg kan godt se ligheden.
Mon jeg nu ikke kan overtale dig til at læse for mig?
Nej! Mor! Lad være!
Meggie!
- Er det for sent at ændre lidt? - Ændre lidt?
Du kunne måske skrive lidt mere.
Jeg vil ikke være den store skønhed, men jeg vil have en pænere næse.
- Nå ja, din næse. - Tror du, at du kan ændre i det?
Måske. Fremragende idé.
Af sted!
- Hvad laver du? - Hvis du kommer, myrder de hende.
- Jeg skulle ikke have forladt hende. - Vi må gemme os.
Bliv ikke bange for de gamle kister.
Hvis der er onde ånder hernede, er det ikke os, de er vrede på.
Prinsessen skal hvile sin stemme til i aften.
Jeg har set min mor. Hun er fanget her.
Det ved jeg godt.
- Har du set min far? - Ja, han har det fint.
Capricorn har et eksemplar af bogen.
Han tvinger mig til at læse "Skyggen" ud.
Jeg har Mos gave. Jeg kan godt.
Så kan du læse mig tilbage.
"En måneklar nat vendte Skyggen sig mod sin foragtelige..."
Lad Skyggen slå Capricorn ihjel.
Mad til den lille prinsesse.
- Du skal have kræfter til i aften. - Vi fortæller spøgelseshistorier.
- Nå nej, det kan du jo ikke lide. - Du skal få spøgelseshistorie!
Få den væk!
Min pung!
Nu har du mistet din lykkeamulet. Kom ind og hent den.
- Hvad laver du? - Forfatteren hjælper os jo ikke ud.
- Giv mig den så. - Pas nu på.
Måske har jeg ikke brug for held. Lad os gøre regnskabet op.
- Jeg forbander dig ved dødningen. - Tag de ord i dig igen.
- Må hans ånd altid hjemsøge dig. - Tag de ord i dig!
- Luk det gitter op. - Skynd dig.
Luk så op!
- Hvilken nøgle? - Hjælp! Fangerne flygter!
- Brug din ild. - Skynd dig!
Hjælp! Fangerne flygter! Fangerne flygter!
Kom nu.
Fangerne flygter! Hjælp!
- Beklager. Jeg kan bare ikke. - Bliv her.
- Gå ikke. - Du behøver ikke være selvisk.
Du er mere, end det jeg skrev. Det har du selv sagt. Hjælp os.
Fangerne flygter! Hjælp!
- Gennemsøg alle gårdspladser. - Luk mig ud.
Kom tilbage!
Åh, Gud.
Det er det dummeste, som du har gjort, Elinor.
Det vrimler med morderiske bøller. Tror du, du kan sætte dem på plads?
De vil næppe lytte til en fjollet, gammel bogorm.
- Tak. - Du lever!
Tak, tak, så er det nok.
- Fandt du Resa og Meggie? - De er uskadte. Indtil videre.
- Capricorn har et eksemplar mere. - Hvabehar?
Han havde gemt et.
Han har hele tiden villet have Skyggen læst ud af bogen.
Jeg kan ikke læse Skyggen ud. Det ville jo slå os alle ihjel.
Han har ikke brug for dig mere. Han har fundet en anden.
- Meggie. - Meggie?
Svigter inspirationen?
- Kan jeg hjælpe? - Nå ja, du vil jo være forfatter.
- Du får det til at lyde dumt. - Nej, det er bare ensomt.
Ofte virker de verdner, man skaber, mere levende end den, man lever i.
- Og så ville man ønske, man var der. - Du er en kvik pige, Meggie.
Jeg kunne ikke ønske bedre selskab, mens jeg venter på min henrettelse.
Jeg har det ikke helt på plads...
...men det er tæt på.
Pokkers, de er tidligt på den. Det var da højst ubelejligt.
Jeg har lagt en kopi her et sted.
Det skal være skrevet af forfatteren, så det lyder som "Blækhjerte".
Her har vi den!
- Her har vi hvad? - En lille erindring til hende.
Jeg bryder mig ikke om dine primitive skriblerier.
Du er et af mine skriblerier, så pas hellere på, hvad jeg skribler.
- Hvor skal hun hen? - Hun skal have festskruddet på.
Bare rolig, du skal også til fest. Du er faktisk hovedretten.
Skyggen skal mæske sig med dig og tjenestepigen, -
- så du kan rolig regne med at blive hentet.
Du ville jo gerne være alene, ikke? Nu er du helt alene i vildnisset.
Myggestik og vabler og...
Og har du en plan? Nej, slet ikke.
Lej en motorcykel og køb et kort. Vi finder på noget derude.
Her er planen. Du skaber forvirring med din ild.
- Jeg stikker ild til borgen. - Jeg hjælper dig.
Rend ikke i vejen for mig.
Når Capricorns folk slukker branden, befrier jeg Meggie og Resa.
- Men de er flere, og de har... - Skydevåben.
Vi forklæder os som Sortjakker.
Kom så.
Det er en smuk, lille landsby.
Men jeg vil have noget større.
Brede mig. Øge mit kongerige.
Det skal Skyggen hjælpe mig med. Ingen andre må flygte nu.
Hold op med at skælve, ellers stikker jeg dig med en nål.
- Skal jeg læse en hær ud af bogen? - Har du et bedre forslag?
Det tænkte jeg nok.
Få lidt fart på.
Ja!
Kom nu!
Fremad!
Hvis du gør noget dumt, ser du ikke din mor igen.
Sid ned.
Tiden er inde til at genforenes med vores gamle ven.
Bind dem nu.
DEN GALE FRA CHAILLOT
Godaften.
Vil du gerne væk herfra?
Så må du hjælpe mig.
Blækhjerte! Blækhjerte!
Sig ordene!
Det er du ret god til.
Men det betyder ikke, vi er venner.
- Læs den! - Blækhjerte!
Læs den!
Jeg har det her.
"Capricorn ledte en hær, -
- der vakte frygt i hjertet på alle, der stødte på dem."
- "Når de kom forbi..." - Resa.
"...lukkede folk deres døre og gemte sig sammen med børnene."
"Men af alle skovens skurke -
- var ingen mere frygtet en den, der blot blev kaldt Skyggen."
Skyggen.
"Skyggen var skabt af asken fra Capricorns ofre og var udødelig."
"Og lige så nådeløs som sin herre."
"Hans fingre og ånde medførte døden. Han snuste sig frem som en jagthund."
"Han kommer, når Capricorn kalder."
- "Han er som et vildt dyr." - Stop! Hold op!
"Han hungrer altid efter nye ofre."
Hold op med at læse.
Hold op med at læse, Meggie!
Smukt.
Spis.
Mor!
God hund, Toto.
Mor!
Spis.
"Men en stjerneklar aften hørte Skyggen en anden røst."
"Det var en piges røst, og han huskede alt, da hun kaldte."
"Han huskede alle dem, af hvis aske han var skabt."
"Skyggen var opsat på at få hævn."
- "Hævn over de skyldige." - Stop hende!
"Skyggen rakte ud mod sin herre med sine askehænder."
Det står ikke i bogen. Det er ikke de rigtige ord.
Få hende til at holde op med at læse!
- Stop hende! - Pas på, Meggie!
Mo!
- Hit med det! - Giv mig det.
Sikke en dejlig overraskelse.
Du kommer lige til spisetid, Sølvtunge.
Nej! Ikke min borg!
Angrib!
A-a-a-angrib!
Væk med dig!
Resa.
Væk med dig!
Tror I, at de misfostre kan besejre mig? Æd hende!
- Så må du tage mig først! - Pas på, Mo!
- Læs videre! - Jeg har ikke mere at læse.
Så skriv noget.
Gør det, Meggie!
Du kan jo godt. "Skyggen vendte sig fra de uskyldige."
SKYGGEN
"Skyggen vendte sig fra de uskyldige."
"Han slog ned på sin onde herre, der havde hersket over ham."
"Skyggen strakte sine askehænder frem."
"Så begyndte Capricorn at falme som en gammel bogside."
"Han blev gennemsigtig og tynd som papir."
Jeg skal stoppe dig.
Far!
"Capricorns blæksorte sjæl fyldtes med rædsel, da enden var nær."
"Det samme gjaldt alle de, som havde begået ondskab i Capricorns navn."
"Og så blæste de bort som aske i vinden."
"Mens det store uhyre selv gik i opløsning og forsvandt."
Meggie læser.
- Jeg kommer ikke tilbage til bogen! - Jeg vil ikke tilbage til min bog.
"De, der var hidkaldt ufrivilligt og som hørte pigen, blev sat fri."
"De vendte tilbage til der, hvor de kom fra."
Mo... Mo!
Toto?
Meggie. Vil du ikke nok sætte mig fri?
"Den gamle digters ønske opfyldtes. Han forsvandt ind i sit eventyr."
"Og endelig...
...efter det, der føltes som et helt liv...
...fik den unge pige sit ønske opfyldt."
"Da den mor, hun nu genså, og den far, hun elskede...
...løb hen og omfavnede hende."
Jeg har sådan savnet dig.
- Hvad skete der? - Jeg nåede det ikke.
De er væk alle sammen.
Jeg nåede ikke at komme hjem. Nu læser han mig aldrig tilbage.
Han lovede at prøve, når han fik sin kone tilbage.
Det gør han ikke.
Han risikerer jo at miste hende.
Og jeg vil ikke tvinge ham til det.
Hold så op. Det er fjollet at flæbe over lykkelige slutninger.
Kom her.
Støvfinger?
Lad os gå.
- Skynd dig nu at komme, Meggie. - Bogen er væk.
- Vi har ikke brug for den. - Nu får jeg mareridt i flere uger.
Er du uskadt?
- Ville du bare gå uden mig? - Åh nej.
- Du får det bedre hos dem. - Du må hellere få den her med.
- Har du stjålet den? - Ja. Måske kan vi finde en anden.
En anden oplæser, som kan sende dig tilbage.
Hvad så med pigen? Du får hende måske aldrig at se mere.
Jeg stjal et fotografi fra Sølvtunges lomme.
Hvis jeg skal hænge på dig...
...kan du jo gøre lidt gavn.
Vi har en lang tur foran os.
Støvfinger!
Jeg gav dig et løfte. Nu er det din tur.
Godt.
Er du nu sikker? Du ved jo, hvordan det ender.
Forfatteren styrer mig ikke.
Skæbnen ligger i mine hænder.
Held og lykke.
Misforstå mig nu ikke, men kom ikke tilbage.
Gør det bare.
"Støvfinger havde ikke set engene og møllen længe."
"Det hele var smukkere, end han huskede det."
"Sommerfugle flagrede hen over græsset."
Han er vendt hjem.
- Det er der, han vil være. - Hvad med dig?
Jeg har beholdt Gwin her, så nu ender historien anderledes.
Han dør ikke.
Du kan bo hos os.
- Det var mors idé. - Skulle jeg ikke have sagt det?
Men jeg læser dig altså ikke tilbage.
- Kan du lære mig at læse? - Ja.
Måske.
Jeg kan lære dig drageånde.
Roxanne!
Roxanne.